At rejse vækker fantasien. Rejsen er en forestilling. Det er dens styrke.
Den går fra livet til døden. Den er en roman.
Det siger Littré, og han tager aldrig fejl.
Alle og enhver kan gøre det. Man skal bare lukke øjnene.
Det er livets anden side.
Louis-Ferdinand Céline
Fyr!
ROM ELLER DØDEN
Det er fandeme da irriterende.
- Også cocktails med kirsebær. - Røvhuller!
Hvad fanden laver du?
Min mobil er blevet hugget!
Jeg er med i to film. I den første spiller jeg pave.
I den anden er jeg en stofbruger, der kommer i bedring.
Det lyder jo skønt. Ikke noget teater?
Jeg skal lave noget Shakespeare med Pietro på mindst tre timer.
Det skal være noget ambitiøst. Og kun i mindre byer.
Jeg skriver på et stykke, der som koncept ...
- Hvad med dig? - Jeg dropper måske skuespillet.
Der er jo ingen gode roller til kvinder i det her hul.
Jeg kaster mig ud i min første bog. I Proust-stil.
Proust er min yndlingsforfatter.
Sammen med Ammaniti.
Det var da et dejligt sammentræf.
- Hvem er den dame? - Kan du ikke se det? Lorena.
- Hvem? - Før var hun i tv.
Nu er hun i frit fald, psykisk og fysisk.
Hende har jeg aldrig set. Jeg har aldrig haft tv.
Det ved jeg godt. Du fortæller mig det mindst én gang om dagen.
- Hvad laver hun nu? - Ikke noget. Hvad skulle hun lave?
Tillykke, Jep! Tillykke, Rom!
- Tillykke, Jep! - Tillykke!
Det spørgsmål besvarede mine venner altid på samme måde, da vi var unge:
Fisse.
Men jeg sagde altid:
Lugten i gamle menneskers huse.
Spørgsmålet lød: Hvad kan du allerbedst lide her i livet?
Jeg var bestemt til sanseligheden.
Jeg var bestemt til at blive forfatter.
Jeg var bestemt til at blive Jep Gambardella.
DEN STORE SKØNHED
- Du gav mig virkelig en kold skulder. - Gider du lige?
- Vi er altså ikke kærester. - Kunne du lide ham?
- Jeg kan lide alle og ingen. - Hvorfor er jeg altid ingen?
- Kører du mig i lufthavnen? - Ja! Hvornår skal du af sted?
- Om tre timer. - Om tre timer?
- Må jeg så ikke sove på sofaen? - Nej, tag hjem.
Jeg skal pakke, og så vil jeg ikke have selskab.
- Jamen jeg bor i via Prenestina! - Vi ses klokken otte.
Godnat.
Er der nogen?
Børn!
Af sted!
Jeg har sagt det tusind gange!
Jeg vil ikke have noget med dig at gøre. Er du med?
Catellani?
Det bedste, selvfølgelig.
Jakkesættet ... Er det ikke lavet af skrædderen Catellani?
Malagna har afgjort ondt i sinde.
Derfor skulle pigen reddes så hurtigt som muligt for enhver pris.
- Har du drukket? - Ja, for at glemme min fødselsdag.
- Vil du have en kop urtete? - Ja tak, chérie.
Jeg har en gave til dig. Det er en lykkeamulet fra min landsby.
Det er godt, den bringer held, for den er jo gyselig.
Læg den på kommoden, så går alt godt.
Det skal jeg nok. Tak. Væk mig klokken tre, din lille bandit.
Det er altså for komisk, at du kalder mig det.
Jeg elsker jer ikke!
Strålende!
- Kunne De lide performancen? - Noget af den.
Hovedstødet satte meget i perspektiv. Begynd med begyndelsen.
Hvorfor ikke med slutningen? Thalia Koncept er en stor provokatør.
Spar på krudtet. Jeg er ikke værd at provokere.
Og at omtale sig selv i tredje person er altså en uskik. Hvad læser De?
Jeg læser ikke. Jeg lever af vibrationer. Især de overnaturlige.
Hvis vi venter med det overnaturlige, hvad mener De så med "vibrationer"?
Kan man udtrykke vibrationernes poesi med ordets vulgaritet?
- Det ved jeg ikke. Prøv ad. - Kunstnere skal ikke forklare en skid.
Jeg skriver: Hun lever af vibrationer, men ved ikke, hvad de er.
Interviewet begynder at irritere mig. Jeg fornemmer modvilje.
- Som en vibration? - Nej, som noget røvirriterende.
Vi kan tale om min stedfars overgreb.
Nej, jeg vil vide, hvad en vibration er.
- Det er min radar til verden. - Og det betyder?
De er møgirriterende. Hør her. Vi har lagt dårligt ud.
Thalia Koncept giver interview til Deres avis. Men De er fordomsfuld.
Må hun ikke tale om kæresten, som hun boller med elleve gange dagligt -
- og som også er konceptkunstner? Han sætter konfetti på basketbolde!
Thalia Koncept ved ikke, hvad hun taler om.
De har kun givet mig pladder.
Hvis De tror, jeg køber Deres kunstnernykker, tager De fejl.
Vores læsere er dannede mennesker -
- der ikke vil tages ved næsen.
Må jeg ikke tale om min våndefulde, men nødvendige rejse som kunstner?
Nødvendig for hvem? Herregud! Kære ven, hvad er en vibration?
- Jeg ved det ikke! - De ved det ikke.
Du er altså en led nar! Jeg går til din redaktør -
- og får en journalist med større format!
En lille bøn: Når De taler med hende -
- så vær meget taktfuld, hvad angår det med størrelsen. Hun er dværg.
Jep, det interview er for morsomt!
Jeg interviewer altså aldrig mere en, der støder hovedet mod en mur.
- Opdagede du, hvordan hun gjorde? - Skumgummi. Dilettanten dør ikke.
Du er vel ikke stødt over det, der angår dig og din højde?
Nej, ved du nu hvad! Det er da det sjoveste af det hele.
Jeg er dværg. Det er det første og det sidste, man siger om mig.
Du er enestående, Dadina. Du har fortjent din karriere.
Du skulle derimod have klaret dig bedre, Jep.
- Måske har jeg ikke så meget at sige. - Sludder.
Du er doven. Du gider ikke forlade Rom.
Tag til Giglio og skriv om Concordias forlis, som jeg har bedt dig om.
Opvarmede ris er bedre end dem, man lige har kogt.
Det gamle er bedre end det nye.
- Hvad skal du lave i aften, chérie? - Som min forgænger De Blasi sagde:
I aften skal jeg lave to ting: suppe og sengegymnastik.
- Det er da modsætninger. - Det sagde jeg også.
Men hun svarede gravalvorligt: Nej, det er det ikke.
For begge dele er hede.
Der er et forlag i Ancona, der vil lave en interviewbog med dig.
En interviewbog til? Vi er jo en hel nation af interviewede!
Har du ikke tænkt på det? Og til ære for hvem?
Hvem skulle dog købe -
- "Vision og tilbageblik, Jep Gambardellas galakse"?
Det er en seriøs titel! Hvis man vil tages alvorligt -
- skal man tage sig selv alvorligt!
Helt ærligt! Jeg har skrevet én enkelt bog for fyrre år siden.
"Menneskesystemet" var et mesterværk.
- Du fik endda den dersens ... - Bancarella-pris.
- Du fik Bancarella-prisen! - Det er sødt af dig.
- Men opgiv det. Det er for selvfedt. - Nej, så får jeg en farlig ballade.
- Jeg har allerede fået et forskud. - På hvor meget?
- 1500. - Giv dem tilbage. Du får dem af mig.
Jeg har talt med teatret. Du får tre aftener. Men du skal selv stå for lyset.
Og hvad så? Det var en god nyhed.
Det er alle tiders. Tak.
Hvad er der?
Er du stadig oppe? Du skal altså i seng.
Det er Viola Bartoli. Bartolis enke. Ham, der blev myrdet.
Hun har en 50 m lang lystbåd, der har tilhørt Himmler, supernazisten.
- Ved du, hvad jeg kalder hende? - Hvad?
- Hunskideraldrig. - Jeg er ikke med.
Hun skider ikke. Hun er pernitten. De pernitne skider aldrig.
Da Trumeau mødte min familie, sagde min far:
Før De gifter Dem med min søn, har De så set ham skide?
- Ad, hvor ulækkert! - Det er en fordom.
Min kone og jeg er det eneste ægtepar i Italien, der elsker hinanden.
- Tag det, han siger, med et gran salt. - Det er jeg med på.
Han er supersælger.
- Han kan ruinere dig på et øjeblik. - Han smigrer mig altid.
- Jeg er altså ikke altid på arbejde. - Hvad laver De?
- Jeg sælger legetøj. - Nu er han beskeden.
- Han sælger i hele verden, selv Kina. - Hvad med ham der?
Det er Sebastiano Paf. Formentlig Italiens største nulevende digter.
Han skrev "Op med livet, ned med erindringen".
Han er på Dukan-kuren, så Dadina ikke forlader ham.
- Er de kærester? - Han er.
- Det er ligesom i skolen. - Hvorfor siger han aldrig noget?
Fordi han lytter.
- Hold nu op med det snøfteri. - Rend mig i røven.
Jep har fundet et teater. Vil du have hovedrollen?
Jeg er ikke skuespiller mere. Jeg skriver.
Måske ... instruerer jeg en film.
- Hej, søde Viola. - Du må hjælpe mig med min søn.
- Men hvad kan jeg gøre? - Kan du ikke tale med ham?
- Du siger jo, du er god til fremmede. - Ja, man er altid god til fremmede.
- Er han i terapi? - Ja, men han vil holde op.
Find en psykiater. De er pragmatiske. De gør kort proces. Lykkepiller.
- Det gør sagen værre. - Slap nu af. Han har altid været sær.
Lad det blive ved det. Har du smagt Ahés endivie-pizza?
Den lille bandit er endnu bedre til at lave den, end min mor var.
Vær nu sød og tag et lille stykke. Tag et lille stykke.
Har du fået ny hårfarve?
Jeg er i min Pirandello-periode.
- Er det ikke noget skøn jazz? - Egentlig ikke.
Nu om dage er det kun den etiopiske jazzscene, der er interessant.
Jeg er fra Milano. Jeg synes faktisk, at romerne er komplet utålelige.
- De bedste romere er turisterne. - I taler om Rom, jeg om Italien.
Hvad er vi kendt for? Mode og pizza, ikke andet.
Vi er en nation af kræmmere.
Hvordan kan et menneske, der sælger sjov og fantasi, være så pessimistisk?
- Du er dyster, Lello. - Hvad skal det sige?
Ved I, at Gisella Montanelli måtte gå til lånehajen for at betale frisøren?
Jep siger, jeg er dyster.
Men Rom er den eneste by i verden, hvor marxismen er indført helt.
Man må højst skille sig ud i en uge.
Så bliver man meldt til middelmådighedspatruljen.
Rom er den rene kollektivisme.
Den rene kollektivisme ... Hvor er du dog fuld af lir.
Flaubert drømte om at skrive en roman om ingenting.
Han kunne have skrevet et mesterværk om dig.
- Du er kvindehader. - Styr dig. Jeg er ikke kvindehader.
- Jeg er menneskefjendsk. - Godt. Man skal hade bredt.
Du er dyster. Et dystert menneske.
Jeg er klar som himlen. Du må forklare dig.
Lello! Standser du ikke i aften?
Mor ... Jeg rødmer ved synet af dig.
Andrea ...
- Du er tosset. - Nej, jeg er ej!
Jeg har problemer.
"I svigtende lys satte kærligheden sig forlegen og åndsfraværende i hjørnet."
"Vi kunne ikke længere holde livet ud."
- Hold da op! Ingen citerer mig mere! - Jeg har aldrig glemt slutningen.
Hold op. Du skubber mit ego op i ublu højder.
Da du skrev den, må du have været dybt forelsket.
Moravia sagde stort set det samme.
Men han argumenterede en smule bedre for det.
Jeg har engang set Piazza Navona helt dækket af sne.
Nå? Hvordan så det ud?
Hvidt.
Når jeg er i Rom, bor jeg her.
Langt ude i forstæderne.
- Hvad arbejder du med? - Mig?
- Jeg er rig. - Det er godt job.
Du nød det ikke. Jeg ved godt, jeg ikke er særlig god til det.
Hvorfor siger du det? Det er så kedeligt at være god.
Man risikerer at blive ... habil.
Jeg betød vist ikke så meget for dig.
Du er meget smuk, Orietta. Meget, meget smuk.
Jeg fotograferer. Mig selv. På alle døgnets tidspunkter.
Så jeg lærer mig selv bedre at kende. Med selvudløseren på mobilen.
- Interessant ... - Det gør lykke på Facebook.
Jeg tør vædde på, du nogle gange er nøgen.
- Nogle gange. - Ja.
Vil du se dem?
- Ja ja ... - Jeg går på wc og henter computeren.
Det vigtigste, jeg har fundet ud af -
- siden jeg fyldte 65 -
- er, at jeg ikke længere kan spilde tid på det, der ikke huer mig.
Da jeg kom til Rom 26 år gammel -
- kastede jeg mig straks ud -
- næsten uden at være mig det bevidst -
- i det, man kan kalde det pulserende selskabsliv.
Men jeg ville ikke bare deltage i det.
Sacconi kommer i ledelsen. Antonini gik mig virkelig på nerverne.
Jeg ville være selskabslivets konge.
Og det lykkedes.
Jeg ville ikke bare være med til festerne.
Jeg ville have magt til at få dem til at mislykkes.
- Gambardella ... - C'est moi.
Undskyld, at jeg bare dukker op uden varsel.
Jeg hedder Alfredo Marti.
Goddag. Jep. Men jeg bor nu der.
Jeg vil ikke trænge mig på.
Sig bare frem.
Jeg er Elisa De Santis' mand.
Har I børn?
Nej. Jeg kunne ikke.
Men det kunne jeg.
Jeg kunne godt.
Undskyld.
Det kunne hun også.
Elisa er død.
I går.
Alfre, hvis der er noget, jeg kan gøre, ved du, hvor jeg bor.
Du må ikke gå fra mig.
Vi var gift i 35 år.
Men Elisa elskede dig.
Hvad er det, du siger, Alfredo?
Elisa og jeg var ungdomskærester.
Jeg mener, at hun forlod mig. Jeg kan ikke huske det mere.
Ja, hun forlod dig. 8. september 1970.
Der kan du se.
Du er desorienteret. Det er helt normalt.
Jeg er ikke desorienteret. Elisa elskede kun én mand. Dig.
Hvordan kan du sige det? Vi sås aldrig igen. I var sammen hele livet.
Jeg har fundet hendes dagbog. Med lås på.
- Jeg brød den op. - Alfredo ... Jeg lever af at skrive.
Du må tro mig. Når man skriver -
- realiserer man fantasier, forestillinger ... og løgn.
Jeg var kun en god ven.
Det er det eneste, hun skriver om mig.
35 år sammen.
Og så optræder jeg kun i to linjer som en god ven.
Værsgo, Alfredo.
- Hvad vil du gøre nu? - Det, jeg altid har gjort.
Leve i hendes tilbedelse.
- Hvad laver han? - Stands!
Jep!
- Du klarede den! - Bravo!
- Har De set min datter? - Deres datter? Nej.
Francesca?
Francesca!
Francesca?
Francesca!
Hvem er du?
Hvem jeg er?
- Jeg er ... - Du er ingen.
Ingen?
Jamen jeg ...
Francesca, hvor har du gemt dig? Jeg har ledt efter dig i en time!
- Er du i dårligt humør? - Nej.
- I mærkeligt humør. - Det kan jeg ikke lide.
Dårligt humør er bedre. Går du i seng?
Jeg gik i seng halv elleve i går. Nu er jeg på herrens mark.
Formiddagen er en ukendt størrelse for mig.
Så kan du hjælpe mig med at gøre rent.
- Nej, jeg er i mærkeligt humør. - Du er en lille bandit.
Gør tilflytterne oprør inden for bymuren?
Der siver en damp op af sprækkerne i jorden -
- der fungerer som filter i visse menneskers blod -
- og frembringer et heroisk vanvid -
- der ikke har sin lige.
Hvad siger du til det? Det er stærkt, ikke?
Hvorfor vil du dog adaptere D'Annunzio til teatret?
- Han var da dybt paradigmatisk. - Og hvad så?
Du tror, at intellektuel akrobatik giver status.
Du tror, at alle andre er bedre. Det er de ikke.
Du skulle hellere skrive noget, der er dit eget.
- Følelser. Smerte. - Du har aldrig besøgt mig her før.
Nej, du har jo et værelse i en studenterlejlighed.
Er du kæreste med hende den blege, du altid har på slæb?
Næh, jeg har prøvet syv tusind gange. Jeg har fået ét enkelt kys af hende.
- Hun er en dum sæk. - Nej, det er hun ikke.
- Hun er kompliceret. - Hun er en dum sæk. Du er for rar.
Jeg kan gennemskue sådan nogle som hende på lang afstand.
- Hvad er det, du laver med hatten? - Morgengymnastik.
- Gymnastik? - Ja.
Ved du, hvor mange du har været i seng med?
- Nej. Jeg er ikke god til at regne. - Men jeg er god til matematik.
Selv hvis du ikke var, kunne du let tælle dem. Seks. De kom fra mig.
Syv.
- Syv? - Syv.
- Siden hvornår? - I sommer. Min søsters veninde.
Da jeg besøgte familien i Nepi. Der er en sybutik.
- Hun er sød. - Hun er altså grim.
- Hvad med dig og Orietta? - Hvem?
Helt ærligt! Hun var der forleden. Hun er smuk.
I min alder er det ikke nok, at en kvinde er smuk.
Jeg overvejer at begynde at skrive igen.
Det er en stor nyhed, Jep! Er der sket noget?
Nej.
Hvorfor?
Hvis du har lyst til at skrive igen efter alle de år, er der sket noget.
Der sker altid noget i Rom. Der er ikke sket noget.
Hvad kigger du på?
Kom her.
De traf hinanden for ti dage siden på universitetet.
De har kysset hinanden uafbrudt i ti dage.
Jeg kan ikke fordrage nutidens ungdom.
De bliver forsørget af staten, men inden man ser sig om -
- bor de i USA eller London og skider på dem, der har forsørget dem.
De har ingen borgerånd. Som ung øste jeg ud af min borgerånd.
- Øste du ud af din borgerånd? - Ja.
- Må jeg være fri! - Hvad ved du?
Du drev den af i Napoli med rige piger og skrev din eneste ene lille bog.
- En stor epoke gik upåagtet forbi mig. - Lille bog?
Det er italiensk litteraturhistorie!
Jep kunne aldrig enes med borgerånd. Han var doven, og den var hyperaktiv.
Hold nu op med at heppe på dit idol. Du er ynkelig.
"Menneskesystemet" var indskrænket, overfladisk og prætentiøs -
- og det ved Jep udmærket godt, for han har jo aldrig skrevet andet.
- Og hvad med dig? - Jeg skrev for at forandre samfundet.
Jeg har skrevet elleve romaner samt bogen om partiets historie.
Du har glemt dit realityshow. Hvad er det, det hedder?
"Pigernes bedrift".
Man lærer meget af at lave tv. Når jeg bliver inviteret, kommer jeg.
Jeg får snavsede hænder og prøver mig frem. Jeg er ikke snobbet.
Vent lidt. Mener du, at den politisk engagerede forfatter er finere -
- end en forfatter, der er mere optaget af det sanselige?
- Selvfølgelig mener hun det. - Hvad man vier livet til, er vigtigt.
Man stifter familie og ofrer sig dagligt for børnenes opdragelse.
Eusebio og jeg har fire børn. Vi har et fælles projekt.
Det er benhårdt at være både mor og kvinde.
Men jeg føler, at jeg udretter noget interessant og vigtigt.
Synes du så, at vi, der ikke har børn, skal overveje selvmord?
- Jeg taler da ikke om dig. - Hun taler om mig.
Du ved, hvor høje tanker jeg har om dig, Dadina. Du er dødsej.
Har du skrevet "dødsej" i en bog?
Det kan du tro. Jeg prøver at være moderne.
- Det moderne er dødsejt. - De gustibus. Du er så sikker.
Jeg ved ikke, og jeg skal misunde dig eller væmmes ved dig.
Jeg er sikker på visse ting. At jeg er 53 ...
- Du holder dig godt. - Jeg er 53.
Jeg har lidt. Jeg kom mig igen. Jeg har lært meget om livet.
Godt. Nu tier I stille. Omsider.
- Jeg tog bare en slurk, så ... - Vi tier, fordi vi godt kan lide dig.
Men alt dit pral og din selviscenesættelse -
- og dit mig, mig, mig -
- og alle dine hurtige domme dækker over sårbarhed -
- og utilpashed og især over visse løgne.
Vi kan godt lide dig. Vi kender dig. Vi har vores egne løgne.
Det er derfor, at vi i modsætning til dig altid taler om noget overfladisk -
- fordi vi nødig vil udstille vores mangler.
Hvad mener du er løgn? Jeg taler sandt. Det er det, jeg er og tror på.
Jeg roser mig af at være rar. Det må du ikke tage fra mig.
Nej, du har bare at fortælle mig, hvad jeg lyver om, og hvor jeg er sårbar!
Jeg er en kvinde med nosser. Så ud med det.
I mødet med en kvinde med nosser må enhver rar mand kapitulere.
Så nu er du selv ude om det. I vilkårlig rækkefølge:
Din borgerånd i studietiden er for længst gået i glemmebogen.
Mange kan derimod huske, at du var engageret i noget andet -
- man gjorde dengang, men det var jo på toiletterne.
Du skrev partiets historie, fordi du var partiformandens elskerinde.
Dine elleve romaner er udgivet af et lille partiforlag -
- og anmeldt i små, partivenlige aviser.
Dine bøger er irrelevante. Det ved alle.
Det er min roman selvfølgelig også. Det giver jeg dig ret i.
Dit forhold til Eusebio ...
Hvilket forhold? Eusebio er forelsket i Giordano. Det ved alle.
De har spist frokost sammen i årevis hos Arnaldo under stumtjenerne -
- som to turtelduer under egetræerne. Alle lader som ingenting.
Og dine børn, som du ofrer dig for at opdrage hele tiden ...
Du arbejder hele ugen. Du går ud hver aften, også mandag -
- når selv narkohandlerne holder fri. Dine børn klarer sig altid uden dig -
- også når du er på dine lange ferier.
Du har husbestyrerinde, hushjælp og kok -
- en chauffør, der kører børnene i skole, og tre barnepiger.
Hvornår og hvordan ofrer du dig?
Det er dine løgne og din sårbarhed.
Stefa, mor og kvinde.
Du er 53, og dit liv ligger i ruiner ligesom alle vores andres.
Så frem for at løfte pegefingeren og rakke os ned -
- skulle du hellere anskue os med venlighed.
Vi er alle sammen langt ude og kan ikke gøre andet end at mødes -
- og drille hinanden lidt. Vel?
Kors i røven!
- Hej, Egidio. - Hold da kæft!
Jeg har ikke set dig i tredive år!
- Jeg skal sige noget til dig. - Kan du ikke se, jeg har travlt?
- Ejer du stadig det her? - Ikke mere. Jeg er kun daglig leder.
Men du er jo blevet en stor kanon. Jeg læser altid dine artikler.
Du er altid til fest med de fine og i seng med en ny.
Her kommer du aldrig mere. Fiser du lige af? Vi har en seriøs samtale.
- Er du gift? - Gift og skilt.
- Jeg har en datter, Ramona. - Skulle hun absolut hedde Ramona?
I kunstnere! Jeg fortæller om min datter -
- og du anfægter hendes navn. Er der noget i vejen med det?
Nej, det er et ambitiøst navn.
Der er hun, min datter. Se lige.
Jeg har sagt tusind gange: Ramona, du må altså holde op. Du er stor.
Nu er der jo tyveårige polakker, der er med på den værste mod betaling.
Hun er 42 og vil være forfinet stripper.
Men verden er ikke forfinet mere.
- Det er kun os, der er forfinede nu. - Du har ret. Men hun lytter ikke.
Hun vil blive ved for pengenes skyld. Jeg ved ikke, hvad hun bruger dem på.
- Narko? - Så havde vi haft noget til fælles.
Hun rører ikke engang øl. Jeg aner ikke, hvor pengene bliver af.
Hun er altid flad. Er jeg ynkelig?
- Nej. Hvorfor siger du det? - Nogle gange føler jeg mig sådan.
Jeg nærmer mig de halvfjerds, men møder klokken seks hver morgen.
For femten år siden opgav jeg kokain og gik over til heroin.
Tænk at blive heroinafhængig som halvtredsårig!
Kan man blive mere ynkelig? Men skidt med mig.
Det er hende, det handler om. Min øjesten.
Også i den henseende er jeg ynkelig. Jeg er den bekymrede far.
Hvad skal hun lave om nogle år? Hun kan ikke strippe som halvtredsårig.
- Kan du ikke sørge for hende? - Mig?
Har du ikke en velbeslået ven, der vil giftes med en smuk kvinde?
Hun kan skifte navn, hvis det er. Det ville være en stor tjeneste.
Jeg skriver. Jeg er ikke alfons.
Undskyld, det var uforskammet. Skattepige?
Det er en af mine gode venner, Jep. Hils på hinanden, mens jeg går på wc.
Jeg kommer igen om lidt.
- Goddag. Jep. - Ramona.
- Hvis De er kunde, så find en polak. - Hvad i alverden er det, De siger?
Jeg er ikke ude efter en pige. Jeg er rent faktisk en af Deres fars venner.
- Far har ingen venner. - Det havde han før. Jeg kom her tit.
Han er en fin fyr. Han ved en masse.
Han lærte mig, at vodka er vulgært.
Far ved en masse ligegyldige ting.
- Han bad mig finde en mand til Dem. - Han er besat af den tanke.
- Men jeg er ikke ude efter en mand. - Det er en fejl.
- Det er smukt at have en familie. - Ja, men jeg er ikke til smukke ting.
Hvad er der?
- Jeg føler mig gammel. - De er bestemt ikke ung.
Madame Ardant?
Oui.
Bonne nuit.
Et.
- Hvordan har du det? - Godt. Jeg kommer lige fra Indien.
Jeg fik en herlig omgang dysenteri. Kommer du til min skilsmissefest?
- Selvfølgelig. Hvad ønsker du dig? - Jeg ønsker mig kun én ting.
- Fred i Mellemøsten. - Jeg skal prøve.
- To - Det bliver 700.
- Ja, elskede? - Måske ... munden, tænkte jeg.
Jeg er lidt nervøs. Jeg har aldrig prøvet det før, hr. læge.
Det må du ikke kalde mig. Kald mig "min ven" eller "elskede".
Alle har brug for kærlighed.
- Hvad er dit stjernetegn, min skønne? - Vandmand.
Det tænkte jeg nok. Vil du skrue tiden tredive år tilbage -
- til da det altid regnede sidst i august? Det ordner jeg.
- Det bliver 700. - Tre.
- Du har været hos Casagrande! - Nej, jeg kender ham ikke engang.
Du har været utro, elskede. Vi er på en rejse sammen.
Du har afbrudt den.
Det er sidste gang.
- Smut så. - Jamen så ... hej.
- Fuld pris. - Fem.
- 1200. - Seks.
- Hvordan har din mor det? - Godt.
- Syv. - 700.
- Har du lagt dig ud, elskede? - Det bliver 700.
Du er stadig lige flot. Du er mit pragteksemplar.
- Det bliver 700. - Elleve.
- Hr. læge, jeg sveder for meget. - Hvorhenne, søster?
I hænderne.
- Bed for mig, søster. - Det er ikke nødvendigt.
Det siger du kun, fordi du ikke ved, hvilket skattetryk jeg lever under.
Gå bare, søster.
700, søster.
Fjorten.
- Udspionerer du mig? - Jeg ville ringe på.
- Hvornår? - Når det passede.
- Hvad kommer du helt herud efter? - Ikke noget. Jeg er bare nysgerrig.
- Jeg har jo sagt ... - Jeg har ingen bagtanker.
Tror De, at alle mænd, der henvender sig til Dem, vil i seng med Dem?
Kan det ikke tænkes, at de bare gerne vil lære Dem at kende?
- Det har jeg aldrig oplevet. - Nu har De.
- Ville badevinger ikke være bedre? - De generer i armhulerne.
- Hvad skal De til frokost? - Hjem til min mor med min far.
- Hvor er hunden? - Hvad for en hund?
Man køber da kun sådan et hus, hvis man vil have hund.
Jeg havde engang en labrador. For ni år siden gad den ikke mere og skred.
Labradorer er for dumme. Det er cockerspaniels også.
Hej, Jep.
Hej, Antonello.
- Kender du Venditti? - Jeg kender alle.
Det er dejligt at kende mange mennesker.
- Man bliver med garanti ulykkelig. - Er du skuffet over menneskene?
Jeg er selv en skuffelse.
- Andrea? Er din mor med? - Hun er ved at parkere.
- Hvordan går det? - Dårligt.
Proust skriver, at døden kan komme i eftermiddag. Man bliver bange.
Ikke i morgen. Ikke næste år. I eftermiddag.
Nu er det aften, så det kan først blive i morgen.
Og Turgenev: Døden havde kastet sit blik på mig og mærket mig.
- Du må ikke tage det for alvorligt. - Hvad skal jeg så tage alvorligt?
Ikke noget. Bortset fra spisekortet.
Livet er for indviklet til, at det enkelte menneske kan forstå det.
At du ikke har forstået det, betyder ikke, at det er uforståeligt.
- Hvad vil du svare på det? - Hvad skulle jeg svare?
- Jep! - Hej, Viola.
- Godaften. - Viola.
Går du ikke hen til bordet?
Hvordan synes du, han har det? Han har det bedre.
- Ja. - Meget bedre. Jeg er så glad.
- Kommer du til middag på torsdag? - Ja, jeg skal ikke noget andet.
- Har du hørt om Valentina Lemme? - Nej.
- Hun ligger i med sin fitnesstræner. - Nå? Det kan man ikke se.
- Jeg har inviteret hende alligevel. - Er det nu klogt?
- Hun er ond. Som en djævel. - Er hun det?
Det forstår jeg ikke. Vi ses til yoga to gange om ugen. Kommer du?
- Ja. - Så ses vi.
- Ja. - Hav det godt.
Se lige det bord. Men sørg for, at de ikke ser dig kigge.
Tjener? Champagne, tak. Helst Cristal.
Du aner ikke, hvor lærerigt det er -
- at være omgivet af religiøse institutioner.
Det var altså første gang.
Han syntes ikke, det var noget. Det gik for hurtigt, sagde han.
Jeg ved ikke, om han var vred eller ville afreagere -
- men han tog en bold og spillede med den en hel time.
- Hvad gjorde du? - Jeg havde ikke nydt det.
Men at se ham med bolden ... Det var en uforglemmelig oplevelse.
Han gik hen og blev virkelig dygtig. Han kom på landsholdet.
Din far siger, at du bruger alt, hvad du tjener.
Du kan godt fortælle mig det. Hvad bruger du pengene på?
Det får du måske at vide en dag. Hvorfor skrev du ikke flere bøger?
Fordi jeg gik for meget ud om aftenen.
Man spilder tiden i Rom. Man bliver distraheret.
At skrive kræver koncentration og ro.
Sikke et lamt svar. Her er al den ro, man kan ønske sig. Det er som Fiuggi.
Jeg skriver i korte ryk. Som en hundredmeterløber.
Stakåndet.
Jeg har fortalt om min første gang. Det har du ikke.
Nu er det din tur. Kom med din historie.
På en ø. Om sommeren.
Jeg var atten, og hun var tyve.
Ved fyrtårnet om natten.
Jeg ville kysse hende, men hun flyttede sig.
Jeg blev skuffet.
Men så vendte hun sig om og så på mig.
Hun strejfede mine læber. Hun duftede af blomster.
Jeg rørte mig ikke. Jeg havde ikke kunnet røre mig.
Så gik hun et skridt baglæns og sagde:
Hun gik et skridt baglæns ...
... og sagde:
Jeg går hjem. Klokken er mange.
Vil du med til fest i morgen aften?
- Fremragende! - Ville du tage livet af os i aften?
Du tror mig nok ikke, men jeg elsker knivkastere.
Det ligner dig godt, især lårene.
Et mesterværk, Geronimo. Det kommer til at se flot ud over pejsen i stuen.
Gud må være med dig, Jep.
- Det er Ramona. - Hun er jo enestående vidunderlig.
- Gør han nar af mig? - Det ved man aldrig.
Jeg mener det, Ramona. Men jeg er ked af, at I gik glip af Geronimo D.
- Sådan kan det gå. - Kom ind. Lad, som om I er hjemme.
- Hvem er den nar? - Lillo De Gregorio. Kunstsamler.
- Hvordan er det, Jeps tøs er klædt? - Det ved jeg ikke.
Jep er ved at blive en skuffelse.
- Godaften, grevinde. - Hej, Jep. Du ser godt ud.
Bare jeg kunne sige det samme om greven. Hej med jer.
- Er I gale? I forstyrrer kunstneren. - Vi har det sjovt, far.
- Carmelina, du skal ud at arbejde. - Jeg gider ikke. Jeg vil lege.
- Er hun blevet tosset? - Vi finder ud af det.
- Jeg vil ikke. Jeg vil blive her. - Der er topgalleriejere til stede.
Hvis du viser, hvad du kan, bliver vi en lykkelig familie.
Jeg er lykkelig nu, og jeg vil være dyrlæge.
I seng, I to! Af sted! Carmelina, mine børn er gået i seng.
- Kom med mig. - Jeg vil også i seng. Jeg er et barn.
Hun rødmer og siger:
Tilgiv mig, jeg vidste ikke, at du elskede mig så højt.
Min uvidenhed er uanstændig.
Han ser på hende og siger: Jeg skal nok passe på vores kærlighed.
Hvad mener du om det?
Det er noget lort, du har skrevet.
- Den lille pige græder jo. - Nej da. Hun tjener en formue.
Lige et øjeblik.
- Hej, Stefano. - Hej, Jep.
- Maden er blevet værre. - Rom er blevet værre.
Næh, i lodret linje.
Går du stadig rundt med tasken?
- Ja. - Gider du?
Har du set det?
Stefano ligger inde med nøglerne til Roms smukkeste huse.
- Er han vicevært? - Nej.
Han er ikke vicevært.
Han er prinsessernes ven.
Værsgo.
Kom.
- Godaften, Deres Højvelbårenheder. - Godaften.
Hvorfor har du alle de nøgler?
Fordi ...
... jeg er pålidelig.
Så I det? Den ser kæmpestor ud, men er faktisk lillebitte.
Stå stille, så tager jeg et billede. I må ikke røre jer.
Det blev ikke godt. Smil.
- Har du taget det? - Ja. Nu har jeg taget det.
Mange tror, at en begravelse er en begivenhed uden faste regler.
Sådan er det ikke.
Begravelser er indbegrebet af en selskabelig begivenhed.
Det må man aldrig glemme.
Man er på scenen.
Flot.
Flot, men prøv lige den anden.
Man venter tålmodigt, til folk holder op med at flokkes om de pårørende.
Når man har sikret sig, at alle i parterret sidder ned -
- er tiden inde til selv at kondolere.
Så kan alle se en.
Man tager den efterladtes hænder. Man lægger hænderne på armene.
Man hvisker noget i øret. Noget betryggende.
Med stor alvor. For eksempel:
I de næste dage -
- når tomheden melder sig -
- ved du, at du altid kan regne med mig.
Publikum tænker:
Hvad siger Jep Gambardella?
Det er afgjort den rigtige kjole.
Man må gerne sætte sig alene i et hjørne -
- som om man fordyber sig i sin egen sorg.
Men det kræver en ting til.
Det sted, man vælger, skal både være afsondret fra -
- og synligt for publikum.
Desuden er en god forestilling blottet for alt overflødigt.
Derfor er det en grundregel -
- at man aldrig skal græde til en begravelse.
Man må ikke stjæle rampelyset fra de pårørende.
Det er ikke tilladt.
Det er umoralsk.
Viola ...
Du ved, at i de næste dage -
- når tomheden melder sig -
- kan du altid regne med mig.
Nu vil jeg gerne bede Andreas venner om at komme herop ...
... og bære kisten udenfor.
Ryggen.
Det var smukt ikke at elske.
Det var smukt at kunne lide hinanden.
Jeg havde glemt, hvad det vil sige at kunne lide hinanden.
Jeg bruger alle mine penge på behandlinger.
Ramona?
Morgenmad.
Op med dig. I dag skal du se et havuhyre.
Ramona?
Morgenmad.
Fem minutter til.
Kan du se havet?
Hvor?
I loftet.
Ja, jeg kan se havet.
Hvem skal sørge for dig nu?
Jeg er ked af det med din datter. Jeg kondolerer.
Jeg har brugt alle somrene i mit liv på at lægge planer for september.
Det gør jeg ikke mere.
Nu bruger jeg sommeren på at mindes de planer, jeg lagde -
- som aldrig blev til noget.
Dels af dovenskab. Dels af glemsomhed.
Hvad har I imod nostalgi?
Det er den eneste fornøjelse, man har, hvis man nærer mistro til fremtiden.
Ingen regn.
August er snart forbi. September begynder ikke.
Jeg er så ordinær.
Men det er ikke noget at bekymre sig om.
Det er fint nok. Det er fint nok sådan.
Strålende!
Tak.
Jep!
Hvad laver du på disse kanter?
Arturo ... Hvad laver du her?
Hvad mener du? Jeg øver mig på min trylleforestilling.
Det er højdepunktet i morgen aften. Giraffens forsvinden.
- Kan du trylle den giraf væk? - Ja, det kan du tro, jeg kan.
Kan du så ikke også trylle mig væk?
Jep, altså! Hvad tror du?
Hvis man virkelig kunne trylle noget væk -
- stod jeg så stadig her i min høje alder og lavede det her gøgl?
Det er bare et nummer.
Jep?
- Romano, hvordan gik det? - Godt. De klappede.
Det glæder mig. Hvorfor er du så så nedslået?
Jeg er ikke nedslået. Hvad laver den giraf der?
Ikke noget. Jeg kommer og ser dig i morgen.
- Jeg opfører det ikke i morgen. - Hvorfor ikke? Det gik jo godt.
Jeg rejser, Jep. Jeg tager hjem til min familie og bliver der.
Jeg tager ikke engang hjem først. Jeg efterlader det hele.
Jeg har boet her i byen i fyrre år.
Til sidst tænkte jeg -
- at den eneste, der havde fortjent et farvel, var dig.
Hvad mener du med, at du rejser?
Hvorfor rejser du?
Rom har skuffet mig meget.
Hav det godt, Jep.
Jep!
Har du set det?
- Vil du have en kop kaffe? - Nej tak. Jeg har et spørgsmål.
Sig frem, Jep.
Hvorfor forlod Elisa mig?
Det ved jeg ikke.
Skrev hun slet ikke noget om det i sin dagbog?
Det mener jeg ikke, nej.
Bliver du vred, hvis jeg beder om lov til at læse dagbogen?
Nej, Jep. Det gør jeg ikke.
Jeg kan sagtens forstå dig.
- Men det kan du desværre ikke. - Hvorfor ikke?
Jeg smed den væk nogle dage efter begravelsen.
Må jeg præsentere dig for min veninde?
Goddag. Jeg hedder Polina.
Ligesom Polina i "Spilleren" af Dostojevskij.
Hvad skal I lave i aften?
Ikke noget.
Polina skal stryge færdig. Så drikker vi et glas rødvin.
Vi ser lidt tv, og så går vi i seng. Hvad skal du lave?
Jeg drikker en masse, men ikke så meget, at jeg bliver en plage.
Og så ...
... når I står op -
- lægger jeg mig til at sove.
Hvor er I dog nogle dejlige mennesker.
Jeg elsker at lege tog!
Hvem er jeg?
Sådan begynder en roman af Breton.
Og romanen kommer selvfølgelig ikke med et svar.
- Har du hørt om Viola? - Hvad?
Hun giver alt sit jordiske gods til kirken -
- og hun forbereder sig på at blive frivillig i Afrika.
Det er nogle skønne tog, vi laver til vores fester. De flotteste i Rom.
- Skønne? - De er skønne.
De er skønne, fordi de ikke kører nogen steder hen.
- Hvordan er den? - Supergod, tak.
- Der er ikke mere. - Sig dog, hvorfor du har forladt mig.
Kom nu. Giv mig nu en forklaring.
Skrid med jer! Ud!
Kan du se alle de mennesker? De kan ingenting.
Men jeg kan én ting.
Vi kan én ting.
Hvor er I søde.
Alle har i årevis spurgt mig, hvorfor jeg ikke skriver en bog til.
Men se de mennesker.
Den fauna. Det er mit liv.
Det er ingenting.
Flaubert ville skrive om ingenting, men kunne ikke. Tror du, jeg kan?
Den er god. Tak, din lille bandit.
Hvordan er idéen til udstillingen opstået?
Det var ikke mig, der fik idéen til fotoudstillingen. Det var min far.
Han fotograferede mig hver dag fra fødslen.
Et billede om dagen.
Han glemte det aldrig en eneste gang.
Da jeg blev fjorten, fortsatte jeg selv.
Jeg har fotograferet mig selv hver dag.
Værsgo.
- Hr. kardinal ... - Deres Eminence ...
Hvornår kommer Helgenen til Rom?
På torsdag, men I må ikke kalde hende Helgenen.
Hun er helgen, bare ikke i formel forstand.
Lello, hvem er ham kardinalen?
- Det er Bellucci. - Bellucci ... Kandidaten til ...?
Pontifikatet venter ham. Jeg traf ham til Giada Riccis kostumebal.
Det siges, at han var Europas bedste eksorcist som ung.
- Tager du nu pis på mig igen? - Jeg laver aldrig sjov med Djævelen.
Jeg keder mig helt afsindigt meget.
Vi morer os helt afsindigt meget.
Skær anden i stykker og brun den -
- i et kvarter ved højt blus. På det tidspunkt ...
Hr. kardinal? Kan De huske mig? Lello Cava.
Vi mødtes hos Giada Ricci. Jeg var klædt ud som escortpige.
Kom! Nu kommer festens midtpunkt.
Det er min forfatterven, Jep Gambardella.
Forfatter ... Der er hårdt brug for forfattere her i landet.
Jeg tror, der er mere brug for præster.
- Hjælp ... - Må jeg spørge Dem om noget?
- Ja, selvfølgelig. - I nogen tid ...
... ud fra en åndelig synsvinkel ...
- Skal vi se stinkdyrene i skoven? - Ja, jeg viser vej.
Jeg kender skoven godt.
Jep Gambardella. Selskabslivets konge. Står du og falder af på den?
Stefania, jeg er faldet af på den i fyrre år. Det er min stil.
Sig mig en ting, Stefa. Har vi to egentlig været i seng sammen?
Nej, det har vi ikke.
Det er virkelig for galt. Det må vi gøre noget ved.
Fjols.
Godt.
Så har jeg stadig noget dejligt i vente.
Fremtiden er vidunderlig, Stefa.
Jeg synes ikke, at Catellani er så god til kamgarnsstof mere.
Jeg synes, at Rebecchi er Roms bedste skrædder.
Hvem er De?
Et arbejdsomt menneske. Mens De spilder tiden på at leve kunstnerlivet -
- skaber jeg fremgang her i landet. Jeg skaber fremgang her i landet.
Men det er der stadig mange, der ikke forstår.
Ved du hvad, Dadina? Min nabo var Giulio Moneta -
- en af de mest eftersøgte i verden. Og jeg bemærkede aldrig noget.
Du har forandret dig. Du er så tænksom.
Måske skulle jeg gøre som Romano. Jeg egner mig ikke til byen her mere.
Ingen egner sig til en skid. Det siger jeg som de uegnedes dronning.
Alt omkring mig dør.
Mennesker, der er yngre end mig, ting ... De dør omkring mig og ...
... du lider og forstår ingenting.
Hvordan er suppen, Geppino?
Suppen er god.
Hvorfor kaldte du mig Geppino? Det bliver jeg aldrig kaldt mere.
Indimellem skal man få sin ven til at føle sig som et barn.
Hvordan får jeg dig til at føle dig som et barn?
Jeg føler mig som et barn hver dag.
I tres år har jeg haft det privilegium at se verden i børnehøjde.
Kender du den afrikanske missionær, som bliver kaldt Helgenen?
Ja. Hun kommer til Rom for at modtage en eller anden hædersbevisning.
Ja. Hun har kun givet tre interview i hele sit liv. Dit bliver mindeværdigt.
"Og med Giulio Monetas ord ..." - Nej, sådan er det ikke.
Helgenen læste i Italien som ung og kan italiensk. Hun elskede din bog.
Hun vil møde dig. Jeg har arrangeret en middag i morgen aften hos dig.
- Var det godt? - Glimrende.
I morgen har jeg den ære at spise middag med hende.
- Hos Den Hellige Fader? - Nej. Hos Jep Gambardella.
Har du set, at paven også har taget nonnerne i klausur med?
Søstre, søstre ...
Ja. Perfekt. Ja.
Næh, Røde Kors. Taget. Glimrende.
Sikke nogle flotte unge mænd. Glimrende. Kom, så går vi.
Helgenens assistent har ringet. Det ville glæde hende -
- hvis greveparret Odescalchi kom. De stod hende nær engang.
- Kender du dem? - Ja, men de er ikke i Rom.
Alle de adelige, der tæller, er til bryllup i London.
- Så tager vi Colonnaerne i Reggio. - Lejeadelen? De er døde.
Sludder og vrøvl. De er udødelige. Helgenen opdager det ikke.
Hun har ikke set dem i halvfjerds år.
Det er grev Colonna.
Ja, det gør vi. Nå, i aften ...
Det koster 250 euro pr. person for hele aftenen.
Dertil kommer lejebilen.
Det vil være lettere ydmygende for os.
Vi udlejer os gerne som greveparret Colonna af Reggio.
Men at optræde som Odescalchi ...
Oprigtigt talt ...
Vi er jo arvefjender.
Det virker umoralsk.
Skær mindst tolv stykker kanin ud.
Fjern nyrerne, leveren og hovedet.
Brun det.
Husk timian, laurbærblade og rosmarin.
Så skal der rødvin, oliven og pinjekerner i.
En time efter har man ligurisk kanin.
Hvilket kloster bor De i?
Vi bor faktisk på Hotel Hassler på Piazza Trinita dei Monti.
Men søster Maria synes, det er ubekvemt.
- Det har jeg aldrig hørt om Hassler. - Det er meget bekvemt.
Men søster Maria er ikke vant til at sove i en seng.
- Hun sover altid på jorden på pap. - Skal De noget de næste dage?
Søster Maria vil bestige den hellige trappe i San Giovanni på knæ.
- Har De nogensinde prøvet det? - Nej, jeg har et meniskproblem.
Ortopædiske problemer blegner da -
- i lyset af den syndsforladelse, som trappen giver.
Det stemmer. En anden af mine specialiteter er lam ...
- Hjælper hun stadig de syge? - 22 timer i døgnet. Hver dag.
Hun vasker dem. Hun giver dem mad. De skulle se hende.
Trods alderen løber hun. Hun er utrættelig. Nu er hun søvnig.
- Fordi hun ikke er hos de syge. - Hvor gammel er søster Maria nu?
- Hun fylder 104 i oktober. - Det var ikke så lidt.
- Jeg troede, hun var meget ældre. - Livets længde er ikke tilfældig.
Jeps interview med søster Maria ...
Interview? Nej. Der må være tale om en misforståelse.
Hun har ikke givet interview siden 71 -
- da visse mennesker misforstod hendes mission i Tchad.
Ja, men søster Maria var jo betaget af Jeps roman "Menneskesystemet".
Hun syntes, den var smuk og vild. Ligesom det jordiske liv.
Der er ingen fare for misforståelser. Søster Maria kan godkende teksten.
Nej, desværre.
Jeg håber ikke, at vi uforvarende har vækket falsk håb.
Men et interview er udelukket. Helt og aldeles.
Undskyld, hvorfor taler De hele tiden? Lad dog søster Maria komme til orde.
Frue ...
Jeg er viet til fattigdommen.
Og fattigdommen fortæller man ikke om.
Man oplever den.
Hvor var de ord dog sande og retskafne og stærke!
- Mangler De noget, frue? - Hun skal på toilettet.
- Værsgo. Anden dør til venstre. - Hun trives ikke med kosten.
I Mali spiser søster Maria kun 40 gram rodfrugter om dagen.
Nogle gange om aftenen af hensyn til letheden -
- laver jeg superlækre kinaradiser i citron.
Man skræller dem med en kniv -
- og skærer dem i stykker.
Kardinal Bellucci, kan De huske, da vi traf hinanden til brylluppet?
Jeg ville gerne have spurgt Dem om noget -
- der ligger mig meget på sinde. Om troen.
Om åndelighedens dybde. Men så fortrak De.
- De er velkommen til at spørge nu. - Det giver ikke mening mere.
Hvorfor ikke?
Jeg bliver skuffet, når jeg finder ud af, at De ikke har noget svar.
Jeg mener ... Jeg siger bare ... Jeg mener ...
Pyt med det ...
Pyt med det.
Om forladelse. Der er faktisk et spørgsmål, der tynger mig.
Er rygterne sande?
Var De engang en stor eksorcist?
Benedicat vos omnipotens Deus -
- Pater et Filius et Spiritus Sanctus.
Søster Maria?
- Helgen? - Der er hun ikke.
- Søster Maria! - Helgen?
- Helgen! - Hun hedder altså søster Maria.
Ja, søster Maria ...
Hvor har den dumme kælling dog gemt sig?
Søster Maria!
Søster Maria?
Kom, Elisabetta. Vi skal hjem i seng.
Gå du bare. Jeg går lige op et øjeblik.
Skynd dig lidt.
I dette værelse, i 1930 -
- fødte prinsesse Antonietta sin eneste datter -
- Elisabetta Colonna af Reggio.
Prinsessen døde i barselssengen.
Lille Elisabetta tilbragte en lykkelig og sorgløs barndom i disse stuer.
Men få år efter tvang økonomiske vanskeligheder prins Erminio Colonna -
- til at sælge huset.
De er på træk mod vest.
Men lige nu hviler de sig.
Er De klar over -
- at jeg kender dåbsnavnene -
- på alle de fugle?
Hvorfor ...
... skrev De aldrig en bog til?
Jeg søgte den store skønhed.
Men ...
... jeg fandt den aldrig.
Ved De ...
... hvorfor ...
... jeg kun spiser rodfrugter?
Nej.
Nej, hvorfor?
Fordi rødder er vigtige.
Nu skal jeg vise dig noget.
Det begynder altid sådan. Med døden.
Men livet har været der først.
Skjult under bla, bla, bla.
Det er alt sammen bundfældet under snakken og støjen.
Stilheden og sanseligheden.
Følelserne. Og angsten.
De spredte, pludselige glimt af skønhed.
Og så den ulyksalige jammer og menneskets elendighed.
Alt sammen begravet under byrden ved at færdes i livet.
Bla, bla, bla.
Et andet sted. Der er et andet sted.
Jeg beskæftiger mig ikke med andre steder.
Så ...
... må denne roman begynde.
Det er sådan set bare et nummer.
Ja. Det er bare et nummer.
Tekster: Lise Jensen Dansk Video Tekst